Džo, stani malo. Vidi šta imamo ovde.
Jeste li za trku? - Može.
Hajde. Pripremi se.
Pokazaću im kako se vozi. Samo me gledajte.
RADOVI U TOKU VOZITE NA SVOJ RIZIK
K A R N E VA L D U Š A
Prevod: Admir Destani (Dartanjan)
Gospodine, s obzirom na nivo reke,
i količinu blata u njoj,
možda nikad ne nađu ta kola.
Tamo. - U redu. Da čujemo vašu priču o tome šta se desilo.
Nije bila naša greška. gospodine? - Nije?
Prvi smo prolazili most, pratili smo šine,
kada su nas one zaobišle, i izgubile kontrolu.
Jesi siguran si da ih niste izgurali?
Tri sata.
Nisam siguran da ćemo ih sada naći.
Sa tim šljunkom i peskom možda ih nikad ne nađemo.
Jedino nam preostaje da nastavimo da tražimo.
Pogledajte.
Hajde. Idemo dole.
Sunce te... To je Meri Henri.
Jesi li dobro? - Kako si se izvukla?
Drži, ogrni ovo. Bolje da te odvedemo u grad.
Šta je sa ostalim devojkama?
Ne sećam se.
Je li sličan onom na kojem ću svirati u Juti?
Jako su slični.
Lično sam nadgledao pravljenje.
Nezgoda neće odložiti tvoj odlazak, zar ne?
Ne. Ujutru polazim.
Ovde nemam šta da radim. - U pravu si.
Bićeš sjajan orguljaš za crkvu, Meri.
Biće veoma zadovoljni tobom. - To je samo posao za mene.
To baš i nije najbolji stav za rad u crkvi.
Neću se zavetovati. Samo ću svirati orgulje.
To je više od toga.
Doduše, plata nije velika, ali je dobra za početak.
Hoćeš li otići do Bentona da posetiš roditelje?
Ne, ne mogu. Moram da požurim.
Moram da idem. Voziću bez stajanja.
Da bi bio muzičar, potrebno je više od intelekta.
Unesi malo dušu u to, važi?
Srećno, Meri.
Navrati kad sledeći put budeš došla.
Hvala, ali neću se vraćati.
Mogu li da vam pomognem? - Napunite ga. - U redu.
Želite li još nešto?
Možete li mi reći kakav je ono objekat nekoliko kilometara unazad, pored jezera?
Mislite na staro kupalište.
To je svojevremeno bilo luksuzno mesto.
Zatim se jezero povuklo i pretvorili su ga u plesnu dvoranu.
Posle su podigli neke zgrade
i napravili karneval.
Davno je to bilo, doduše. Sada nema ničega.
Razumem.
Imam adresu jednog pansiona. Možete li da me uputite?
Jašta. To vam je odmah tamo.
Čuvala sam je za vas otkad sam primila pismo.
Mogla sam da je izdam odavno da sam to želela.
Divna je. Baš ono što sam očekivala.
Znala sam da će vam se svideti.
Ovo nije običan pansion.
Vi i g. Linden ste mi jedini gosti.
Svaka soba ima svoje kupatilo.
Možete se kupati koliko vam duša ište.
Ne dižem galamu oko takvih stvari.
Hvala vam. Verujem da će mi ovde biti prijatno.
Pa, nadam se da ćete se zadržati.
Ja sam dole, u zadnjem delu kuće,
ako vam nešto zatreba, moraćete da sačekate do jutra.
Laku noć. - Laku noć, gđo Tomas.
A ovo, gđice Henri, je naš ponos i dika.
Ovo je napravljeno u istom gradu u kojem sam studirala.
Naravno. Tu smo i čuli za vas.
Našli ste smeštaj?
Da, imam sobu. - Dobro.
Nadamo se da će vam se dopasti ovde.
Nismo najveća crkva u oblasti,
ali imamo lepu zajednicu.
Priredićemo neku vrstu prijema. Želeće da vas upoznaju.
Možemo li to da preskočimo? - Preskočimo?
Pretpostavljam da to nije stvarno neophodno.
Ne znam šta će neke od dama reći na to.
Dovoljno je što dobro sviram orgulje, zar ne?
Da, svakako.
Okanućemo se toga za sada.
Ali, draga moja,
ne možete se izolovati od ljudi.
Mogu li da ih isprobam? - Ako želite.
Samo vi svirajte.
Biću u parohijskom domu, ako vam zatrebam.
Imamo orguljašicu kadru da prodrma dušu.
Šta to gledate?
Ništa. Ama baš ništa.
Čitavo jutro sam vežbala, pa sam malo melanholična.
Potreban vam je svež vazduh.
Moram da odem u neke posete blizu jezera.
Želite li da pođete sa mnom?
Da li znate onaj stari paviljon tamo?
Proći ćemo pored njega? - Tačno pored.
Staćemo i razgledati, ako želite. - Hoću, sa vama.
Dobro.
Ovo mesto nekada je bilo u žiži interesovanja.
Odavno je napušteno. - Hoćete li me uvesti?
Ne, zaboga. Nije više bezbedno unutra.
Zato su i postavili ovu ogradu.
Lako se da zaobići.
Kakve atrakcije očekujete da vidite unutra?
Nisam sigurna.
Razumna sam osoba. Ne znam.
Možda samo želim da se uverim
da je ovo mesto upravo onakvo kakvo izgleda.
Hoćete li me odvesti? - Ne.
Ulaz je zabranjen zakonom.
Ne bi baš bilo prikladno da jedan sveštenik prekrši zakon, zar ne?
Ne. Možda ću ponovo doći neki drugi put.
Hoćemo li nastaviti dalje?
I mislila sam da ste vi. - Dobro veče.
Sviranje orgulja se baš odužilo. Nema vas čitav dan.
Bila sam u dugoj vožnji po okolini sa mojim novim šefom, starijim sveštenikom.
O, bogo.
Mora da ste se ludo proveli.
To sam naučila od drugog stanara, g. Lindena.
Jeste li večerali?
Zaboravila sam.
Inače ne dajemo obroke,
ali imam malo kafe i sendviča što je ostalo.
Mogu vam ih doneti kasnije.
Dobro. Ja ću uživati u kupki koju ste velikodušno ponudili.
Napravite koliko god želite.
Ne dižem galamu oko takvih stvari.
Uđite, gđo Tomas.
Samo momenat.
Mislila sam da ste gđa Tomas!
Da... Iznenadio sam se kad ste me pozvali da uđem.
Ja sam Džon Linden. Vaš sused.
Drago mi je. Da li biste me izvinuli...
Pitao sam se... - Stanite tamo.
Zaboravila sam da se predstavim. Ja sam Meri Henri.
Da, znam.
Čuo sam kad ste rekli gđi Tomas da još uvek niste jeli.
Palo mi je na pamet, onako komšijski, da i ja nisam ništa jeo.
Samo sam mislio da vas pozovem na večeru.
To je veoma uviđavno, ali ne mogu da prihvatim poziv.
Znam da se ne poznajemo, ali...
Žao mi je. Morate da me izvinete.
Malo niz ulicu ima jedan fin restoran, i mislio sam...
Ne volim da jedem sam.
Organizovala sam da večeras jedem u sobi.
Ako se predomislite, samo viknite.
Ovde izgleda prilično usamljeno.
Laku noć, g. Linden.
Gđice Henri? Ovde gđa Tomas.
Ko je čovek u hodniku?
Sigurno mislite na g. Lindena.
Iznajmio je sobu prekoputa.
Ne. Mislim na onog drugog.
Nema nikog više.
Vi, ja i gospodin Linden.
Samo smo nas troje u kući.
Ali, sigurno ste prošli pored njega.
Potrebno vam je jelo.
Prazan stomak nekad utiče na živce.
Možda ste čuli škripu dasaka ili tako nešto.
Ove stare kuće škripe gore nego moja kolena.
Nisam ga čula. Videla sam ga.
Nemojte to da govorite.
Iovako ne spavam dobro.
Do ovih starih kuća je.
Dovoljno su velike da možeš sakriti čoveka u svakom ćošku.
Samo ne puštajte mašti na volju.
Izaći ćete? - Nego šta.
Nema nikog tamo.
Vi samo pojedite sendvič koji sam vam donela.
Nemojte piti kafu ako vam rasteruje san.
Neće.
Kafa me nikad ne drži budnom.
Dobro jutro.
Čuo sam alarm. Znao sam da ste budni.
Pogodite šta to imam. - Blage veze nemam.
Nešto što će vam pomoći da započnete dan na ispravan način.
Spremio sam je u mojoj sobi. Da ne gubim vreme na oblačenje.
Mada, svejedno sam se obukao da bih došao dovde.
Baš ono što mi je trebalo.
Onda, dve šolje kafe stižu.
Pretpostavljam da ste pogrešno protumačili moj sinoćnji dolazak.
Nisam društvena osoba, inače.
Kako da odolim ovakvom podsticaju. - Čemu?
Ne znam vam ja te krupne reči.
Ja sam samo običan tip koj radi u magacinu.
Ne žalim se, lepo zarađujem.
Ostalo mi je malo cuge od sinoć. Hoćete malo?
Ne, hvala. To nije preporučljiv doručak za crkvenog orguljaša.
Znači, time se bavite?
Hoćete da kažete da plaćaju nekom da svira orgulje u crkvi?
Neke crkve da.
Nadam se da mi nećete zameriti zbog ovoga.
Nisam znao da radite u crkvi.
Za mene crkva predstavlja samo posao.
Imate čudan pogled na to. - Što?
Ljudi su frapirani što sam se zaposlila u crkvi
i smatram to samo poslom.
Profesionalni sam orguljaš i sviram za platu, to je sve.
Zar vam takav način razmišljanja ne zadaje noćne more?
Zanimljivo što ste to spomenuli.
U stvari... ne iz pomenutog razloga, znajte,
sinoć me je pratio neobičan osećaj.
Da, i moja noć je bila takva.
Kako smešno.
Svet je tako drugačiji danju.
Noću, fantazije se otrgnu kontroli.
Čim svane, sve opet dođe na svoje mesto.
Kad ne bi bilo noći.
Ili da ih učinimo zanimljivijim, a?
Kako ste postali crkveni orguljista?
Studirala sam to na koledžu. - I ja sam mogao da idem na koledž.
Bio sam dobar u ragbiju,
ali želeli su da pohađam gomilu časova i ostalo.
Tako to ide. - Pametan sam kao i bilo ko drugi.
Samo mi se nije svidelo ono što su predavali u školi.
Najviše što sam mrzeo bili su "glavni proizvodi".
Glavni proizvodi?
Da, nešto tipa: "Glavni proizvodi Brazila su..."
Čoveče.
Zrna kafe, zmijsko ulje. Takve neke stvari.
Kada sam bio u školi, nije me bilo briga.
Samo su me zanimale devojke.
Zar nisu nudili kurs iz toga?
Da jesu, diplomirao bih.
Šta nije u redu? Još uvek osećate ukus kafe?
Ma daj. Ispašće da sam alkoholičar.
Samo želim da započnem dan pozitivnim raspoloženjem.
Sigurno ste urnebesni do podneva.
Ja sam vrsta čoveka koju poslodavci žele. Srećni radnik.
Priznajte. Zar vam nisam oraspoložio jutro?
Jutros ste tačno ono što mi treba.
Trebaću vam i večeras. Samo to još uvek ne znate.
Opraću šolje.
Ne, ne. To će pokvariti ukus za sutra.
Pa, hvala na kafi.
Bila je nehigijenska, ali izvrsna.
Trebao sam da ubacim malo ubica klica unutra.
Žao mi je što tako rano odlazim.
Možete li proći kroz vrata?
Stekli ste pogrešan utisak o meni.
Mislila sam pošto morate da nosite toliko stvari.
K'o što rekoh, žao mi je što odlazim.
Bilo mi je drago, g. Linden, ali sigurna sam da morate da radite.
A vi? - Jok.
Imam čitav dan na raspolaganju za šoping.
Da li se porub pozadi uklapa?
Možda ćemo malo morati da podesimo rubnu liniju.
Ležerno pada. Izgleda veoma lepo.
Sigurna sam da nije šik kupiti drugu haljinu, ali meni se sviđa.
Malo ćemo je promeniti da se proteže pravo sve do kraja.
Želite li da se vratite do svlačionice?
Puno mi se sviđa. Želela bih da mi je isporučite, ako može.
Rekla sam da je uzimam.
Šta ju je spopalo?
Šta je sa svima vama?
Zašto mi ne odgovaraju?
Šta je bilo? - Taj čovek!
Nisam mislio ništa loše. Samo sam stao da popijem vodu.
Ne! Ne.
To je bio onaj čovek.
Onaj čovek!
Tu je bio još jedan čovek! Taj čudni čovek je bio tu!
Slušajte. Prepali ste se.
Histerija ništa neće rešiti. Obuzdajte se.
Ja sam doktor Semjuels.
Moja kancelarija je tačno preko puta ulice.
Pretrpeli ste šok.
Ako želite moju pomoć, rado ću vam je ponuditi.
Hvala. - Mogu li odmah da pođem s vama? - Svakako.
Odvešću je u moju kancelariju. Pobrinućemo se za nju.
Moja tašna.
Nije samo da nisam mogla ništa da čujem,
ili ostvarim kontakt sa bilo kim.
Kao da...
kao da neko vreme nisam postojala.
Kao da nije bilo mesta za mene na ovom svetu,
ni života oko mene.
I tada ste ugledali ... tog čoveka?
Da.
Oprostite što sam vam okrenuo leđa, želeo sam da to zapišem.
Mora da pričam već sat vremena.
Još nešto? Nešto što mi niste rekli?
To je sve. To je cela priča.
Prati me. To je sve.
Nije baš sve tako jednostavno, zar ne?
Kako to mislite? - Nije mogao biti u parku popodne,
jer bi ga neki od nas videli. I te noći u hodniku...
Sami ste rekli da je gazdarica došla nakon minute, i nije ga videla.
Na šta aludirate?
Nema ni nedelju dana otkad ste doživeli saobraćajnu nesreću.
Kako ste se izvukli nepovređeni, to niko ne zna.
Ali to je iskustvo sigurno bilo ogromni emocionalni šok.
Mislite da sve to umišljam, zar ne? Da sam luda?
Nisam to rekao. Ne mislim tako nešto.
Ja sam razumna osoba. Ako išta, realna sam.
Nemam običaj da umišljam stvari.
Koješta.
Svi mi umišljamo stvari.
Jeste li nekad čuli dvojicu muškarca iza vas kako pričaju
a vi umislili da pričaju o vama?
Jeste li ikad umislili da ste videli nekog koga znate,
prišli im, i saznali da su potpuni stranci?
Ne vidim kako ovo ima veze s tim. - Poenta je sledeća.
Naša mašte se poigravaju sa nama.
Često pogrešno protumače ono što vidimo i čujemo. Slažete se?
Pretpostavljam.
Ako se to može desiti u svakodnevnici, idite korak dalje.
Zamislite šta se tek može desiti pri velikoj temperaturi, ili posle ozbiljnog emocionalnog šoka.
Deluje mi neverovatna pomisao da sam sve to umislila.
Da li taj čovek, ta figura, liči na nekog koga poznajete?
Nekog poznanika, ili vašeg oca? - Ne.
Imate li momka ovde, ili kod kuće? - Ne. Niti imam želju da ga imam.
Nikad? - Ne.
I sama sam iznenađena što to govorim, ali je istina.
Nemam želju za blisku vezu sa drugim ljudima.
Da li ste se uvek tako osećali?
Ne znam.
Zar ne želite da se pridružite ljudima u stvarima koje rade,
delite iskustva drugih ljudi?
Izgleda da nisam u stanju da se zbližim sa ljudima.
Možda imam neka druga interesovanja.
Da li se osećate krivom zbog toga?
Ne razumem vas.
Nisam psihijatar, i možda sam traljavo pristupio situaciji,
ali moguće je da ta figura predstavlja osećaj krivice.
To je besmislica!
Možda. Iskreno rečeno, ne znam.
Jedno znam.
Moja mašta me dovodi u zabludu, i staću na put tome.
Jako ste odlučni, zar ne?
Preživljavam, ako na to mislite.
Taj stari paviljon pored jezera.
Iz nekog razloga ga povezujete sa svim ovim, zar ne?
Mogla bih da odem tamo, i stavim tačku na to.
Mogla bih da odem... - Nemojte prenagljivati.
Ako je sve plod moje mašte, mogla bih to da okončam.
Možda. Ali neko treba da bude uz vas. Ja ne bih...
Kao što kažete, doktore, odlučna sam.
Sada je pravi momenat da odem tamo.
Ako moram, otići ću sama.
Ne želim da me ponovo odbijete.
Razmišljao sam da vas pozovem na večeru.
Jela sam malo u povratku.
Uostalom, moram da vežbam u crkvi popodne.
Šta kažete da vas pokupim posle?
Otići ćemo negde, plesati ili šta god.
Žao mi je. Nisam vam ja za ples.
Mogu da vas pitam nešto?
Neću znati dok ga ne čujem. - Šta je, bojite se muškaraca?
Ne, ne bojim se muškaraca.
Nekako ste distancirani.
Kada sam vam jutros doneo kafu bili ste druželjubivi.
Jutros mi je bilo potrebno društvo.
Pa, možda će vam večeras zatrebati.
Bolje je nego sam vraćati se kući.
Da, jeste.
Završavam otprilike u 9.
Da li vam to odgovara? - Što se mene tiče jeste.
Vidimo se onda u crkvi.
ISTERAJTE DEMONE
Vulgarnost! Svetogrđe!
Šta to svirate u crkvi?
Zar nemate poštovanja? Nemate poniznosti?
Žalim vas, što nemate dušu.
Ove orgulje, muzika u ovoj crkvi,
sve to ima značenje i vrednost za nas.
Verovao sam da ima i vama.
Žao mi je, ali ako niste toga svesni
ne možete biti naš orguljaš.
Stoga vas moram zamoliti da date otkaz.
To ne znači da vas napuštam,
niti vi trebate da okrenete leđa crkvi.
Ovde ćete pronaći pomoć. Savetujem vam da je prihvatite.
Ćao. Dugo sam te čekao.
Kola su mi tamo. Znam pravo mesto za nas.
Šta je bilo? Ne voliš ni da piješ?
Ne baš. - Ne baš.
Zar postoji i takav način pijenja? Objasni mi.
Ja, bogami, pijem muški.
Šta je sad? Ne sviđa ti se ni muzika?
Sviđa mi se. - Ne bih rekao.
Ne voliš da plešeš, ne voliš da piješ.
Ne voliš kad te muškarac pribije uza sebe, zar ne?
Nisam to rekla. - Jedva da si progovorila čitavo veče.
Otići ću ponovo da pustim onu pesmu, koja ti se toliko sviđa.
Džoni, ko je ona mala?
Ne znaš je.
Ne zavitlavaj. Kriješ je od mene.
Nije kao ostale sa kojima se obično vucaraš.
Prestani da bališ. Nisi njen nivo.
Da se kladimo?
Dalje šape.
Obrađujem je, čoveče. - Pomoći ću ti oko toga.
Ne želim ni da pomisli da znam debile kao ti.
Srećno.
Naleteo si na nekog koga znaš? - Da.
To je... drugar sa faksa.
Pričao mi je o nekoj devojci koja želi da me upozna.
Želeo je da me upozna s njom. - Šta si mu rekao?
Da nema vajde od toga. S tobom sam na sudaru.
Rekao je... kako mu se čini da ti ne prija moje društvo.
To nije istina.
Zaista cenim to što si me izveo večeras.
U suprotnom bi to bilo užasno veče.
Zaboravi. Hajde, uzmi. Pridruži se zabavi. Ispij.
To piće me je skupo koštalo. Nije otrov.
Izvini ako ti idem na živce.
Znaš, ne kapiram te.
Prvo mi daš korpu. To je u redu. Imaš neke svoje kriterijume.
Mislio sam da se ustručavaš iz nekih svojih razloga.
A sada se slažeš sa svime što kažem. Snebivaš se.
Juče me nije bilo briga.
Večeras želim da budem s tobom.
Sa mnom, ili bilo kim drugim? - Sa tobom.
Otapaš se polako.
Želiš da budeš sama. Ostaviću te samu. - Ne, ne želim...
Lepo mi je s tobom. Ozbiljno.
Ne želim da večeras budem sama.
Želim da budem blizu tebe.
Ozbiljna si? - Da.
Zašto ne zbrišemo odavde?
Znaš, moja soba je udaljena svega nekoliko metara od tvoje.
Ne možeš da je promašiš.
Pobogu!
Probudićeš gđu Tomas. - Ta matora je skroz iza.
Neće ništa čuti.
Dušo...
Nećeš valjda sama da budeš unutra?
Mračno je i usamljeno.
Ne moraš biti sama večeras.
Pusti me da uđem na kratko. Pusti me da ostanem s tobom.
Ne želiš biti sama, zar ne? - Ne.
Žao mi je, ja... - Slušaj, dušo.
Zamolila si me da uđem. Mora da ti se barem malo sviđam.
Hej, šta je to s tobom?
Šta se to ovde događa?
Šta ti je? - Taj čovek me proganja.
Moraš ga zaustaviti! Ponovo me proganja.
Odoh ja odavde. - Ne moraš da ideš!
Vala nećeš mene, sestro. Baš mi to treba,
da se spanđam sa lujkom!
Ne želim da budem sama!
Šta ste saznali, doktore?
Ne mnogo, nažalost.
Kako mi je samo drago što ste naišli.
Htela sam se da pozovem nekog, ali sam se bojala da ću ja morati da platim račun.
Došao sam sa namerom.
Razmišljao sam o njoj otkako je juče otišla iz moje kancelarije.
Šta je radila?
To samo đavo zna.
Čitavu noć sam je slušala kako pomera stvari po sobi.
Nikad nisam doživela nešto slično.
Jutros nije želela da me pusti u sobu.
Prava je čudakinja.
Odbija moju pomoć.
Ne zameram joj.
Ima nešto u vezi nje što me potpuno zbunjuje.
Rekao sam joj da me pozove bude li joj trebala pomoć.
Ne mogu joj dozvoliti da ostane u kući.
Nećete morati da brinete o tome. Čvrsto je rešena da napusti grad,
želi da ode što je pre moguće.
Nadam se da će otići.
Nadam se da će moći.
Odlučili ste da odete?
Kuda idete?
Neću moći da vam vratim novac za kiriju, ako ovako odete.
Zvuči kao menjač. Možete li da ga stavite na postolje?
Dobro je.
Hoće li potrajati? - Moraću da ga proverim.
Želite li da izađete?
Mogu li da ostanem unutra? - Kako želite.
Kada ima sledeći autobus ka istoku?
Kada polazi sledeći autobus? Moram biti u njemu!
Želim da odem odavde.
Autobus na putu za istok, ukrcavanje na peronu 9.
Ne zatvarajte ih! Čekajte! Čekajte!
Pustite me unutra. Moram da uhvatim taj voz.
Moram da odem odavde. Molim vas! Molim vas!
Čujete me. Možete da me čujete.
Zašto ništa ne čujem?
Hoćete li mi pomoći? Potrebna mi je vaša pomoć.
Samo trenutak.
Zašto me niko ne čuje?
Došla sam kod vas, doktore,
jer ste mi vi... poslednja nada.
Ako mi ne pomognete, moraću da se vratim tamo.
On... On pokušava da me odvede negde.
Doktore, morate mi reći šta da radim.
Kola su joj još uvek tamo,
tu su otisci stopala koji vode do ovde.
A onda... ništa.
U redu!
Kola su odmah ispod. Izvucite ih.